PERUSTUU OSITTAIN TOSITAPAHTUMIIN.
Sovin Teurastajan kanssa.
Hän tuo sinut takaisin.
Pakotietä ei ollut.
Voi luoja, ne tulevat. Mitä me teemme?
Kaikista niistä kauhuista -
tämä oli kamalin.
SISÄLTÄÄ JÄRKYTTÄVÄÄ KUVAMATERIAALIA.
KATSOJAN TULEE KÄYTTÄÄ HARKINTAANSA.
Luovutin. Pakotietä ei ollut.
Yritin imeä itseeni elämäni viimeiset sekunnit.
ROANOKEN PAINAJAINEN
HISTORIOITSIJA OODWIN
Yhdysvalloissa ei ole montakaan taloa,
joilla olisi yhtä mielenkiintoinen historia kuin Big Shaker Mansionilla,
jonka Edward Philippe Mott rakennutti 1792.
Daphne du Maurier kirjoitti:
"Kuka voi vahvistaa tai kieltää, että talot, jotka suojaavat -
lapsia, aikuisia, esi-isiämme,
eivät säilyttäisi itsessään jotain -
entisestä, ilosta ja kärsimyksestä?"
Tämän talon kohdalla ei voi puhua ilosta,
mutta kärsimystä on ollut riittävästi.
Portrait of a Nobleman, 1789,
tekijä John Alden Peale.
Sir!
DRAMATISOITU
Otamme juuri vastaan tarjouksia.
No lopettakaa sitten.
Kaikki kotiin! Ostan koko erän.
Ette pysty vastaamaan, joten älkää tuhlatko aikaanne.
Jopa tuon ajan rikkaat kadehtivat hänen omaisuuttaan.
Suvun rahaa, totta kai.
Edwardin tilannetta kuvattaisiin nykypäivänä -
sosiaaliseksi ahdistukseksi.
Hän vihasi ihmisten parissa oloa.
Hän pakeni niin kauas kuin mahdollista,
pois Philadelphian juhlista ja hälystä.
Hän löysi palan maata syvältä Pohjois-Carolinan metsistä -
Roanoken joen rantamilta. Hän osti maan valtiolta.
Hän lähetti Shakersin rakentamaan piilopaikkaa -
itselleen ja rakkaalle taiteelleen.
Tervetuloa kotiin, sir.
Lisää maalauksia?
Talo edistyy.
Entä kellari?
Sitä kaivetaan päivin öin. Työ on hidasta, koska puita on paljon.
Juuret ovat syvällä.
Sen on valmistuttava.
Talon taidekokoelma -
maksaa enemmän kuin koko osavaltion tupakkaviljelmät yhteensä.
Jos ryöstäjät havittelevat niitä,
ne on saatava piiloon.
Talon rakentamisen aikana sattui paljon kaikenlaista.
Outoja juttuja.
Yleensä ilkivaltaa.
Laittakaa nämä pääsaliin. Peale menee takan yläpuolelle.
Odota! Tule takaisin.
Hän jätti vaimonsa ja nuoren perijänsä Philadelphiaan -
saadakseen olla linnassa rauhassa taiteensa ja rakastajansa kanssa.
Teokset sijoitettiin huolellisesti, ja niitä kierrätettin huoneesta toiseen.
Tuo Gainsborough tänne ja laita se uutta Pealea vastapäätä.
Hänellä pitää olla puhekumppani, kun me olemme poissa.
He tuomitsevat meidät.
Näen sen heidän katseestaan.
Pitäisi antaa kaikille muille lähtöpassit.
Sitten olisin töissä koko päivän enkä ehtisi tänne.
Taide ei koskaan arvostele.
Kadehdin sitä.
Kaksiulotteista elämää.
Jähmettyneenä ikuiseen kauneuteen.
Se ei välitä juoruista -
tai tuskasta, jota kolmiulotteinen ihminen tuntee.
Rakastan niitä, tiedätkö?
Maalauksia.
Vielä sinuakin enemmän.
Lopeta puhe ja ala rakastaa.
Hyvä on.
Mutta ensin punaamme toistemme nännit.
Edward oli ollut talossa kaksi päivää,
kun alkoi tapahtua todella kummia.
Ei. Ei.
Kuka se oli?
Kuka teistä tuhosi Pealen?
Puhukaa!
Puhukaa, te piru parat!
- Puhukaa! - Herra Mott!
Vannon...
Näin kookkaan naisen ja nuoren miehen pihalla metsän reunassa -
vain muutamaa minuuttia ennen huutoanne.
Valhetta!
Valhetta kaikki tyynni!
Pysytte siellä, kunnes murhaaja tunnustaa rikoksensa.
Siinä varkaille ruokaa. Tapelkaa niistä!
Luukku kiinni!
Älä tuomitse minua.
Muista, että olet itsekin palvelija.
Älä luule, että samettinen kieli -
ja kalliimmat vaatteet tekevät sinusta mitään muuta.
Häivy silmistäni koko illaksi!
Tai vuodatan verta!
Sen, mitä tiedämme tästä eteenpäin -
ja Edward Mottin ilmeisestä lopusta, meille kertoi Guiness.
Irti, te houkat!
Keitä te olette? Tämä on minun maatani! Minun!
Olette tunkeilijoita!
Tämä on minun maatani.
Tulee aina olemaan.
Siunaan pyhän oikeuteni sinun verelläsi!
Ei, ei!
Jossain vaiheessa tätä ilmeistä sekasortoa -
Guiness ratsasti pois yhdellä hevosista.
Ruumista tai todistetta suuresta nuotiosta ei koskaan löydetty.
Guiness päätyi vankilaan -
syytettynä isäntänsä murhasta ja ruumiin kätkemisestä.
Hän ei kertonut kenellekään kellariin jätetyistä palvelijoista.
Talo jäi Mottin omistukseen yli sadaksi vuodeksi,
mutta kerrottiin, että suvussa oli aina ollut hulluja.
Suku sammui skandaaliin,
kun viimeinen Mott kuoli Floridassa 1952.
Silloin talo oli jo myyty useampaan kertaan,
mutta kukaan ei viihtynyt pitkään.
Uskotko, että se oli noiduttu?
Olen historioitsija.
Elämäni olisi paljon helpompaa, jos kuolleet palaisivat.
Mutta tässä vaiheessa voin sanoa,
etten yöpyisi siinä talossa mistään hinnasta,
ainakaan täysikuun aikaan.
AITO HÄTÄPUHELU
HÄTÄKESKUS, KUINKA VOIN AUTTAA?
SOITAN SAPPONY ROADIN TALOSTA.
TUO JOUKKIO TAPPAA MEIDÄT
MATT!
KUKA YRITTÄÄ TAPPAA, SIR?
LÄHETTÄKÄÄ POLIISIT!
Matt.
Antakaa meille itsenne,
niin takaan armollisen kuoleman.
Se on epätodellista.
Enää ei ollut vain outoja ääniä metsässä, puukkoja katossa.
Nyt väkijoukko oli tulossa kohti.
Aivan sama, olivatko he eläviä vai kuolleita,
vai mitä he olivat. Meidän oli päästävä pois.
Anastajat! Aikanne on tullut.
Verikuu on noussut.
Meidän on kunnioitettava muinaisia jumalia -
ja pyhitettävä tämä maa uudelleen.
Saitte tilaisuuden luovuttaa alue.
Koska ette tehneet niin, loppunne on armoton.
Voi luoja.
- Mitä me teemme? - Ota avaimeni.
Menen ensin ja johdatan heidät pois.
Voi ei.
Ota Flora ja mene suoraan autolle.
Matt, meidän on pysyttävä yhdessä.
Kuuntele. Vie Flora pois.
- Okei. - Pääsette molemmat turvaan.
Kun astut etuovesta,
mene suoraan autolle.
- Älä pysähdy, vaikka mitä tapahtuisi. - Okei.
- Lupaatko? - Lupaan.
Matt-eno, minua pelottaa.
Tiedän, kulta.
Ole urhea vielä hetki, jooko?
Okei.
Hyvä on.
Mennään.
Katso minuun. Pidä kiinni niin lujaa kuin pystyt.
Ymmärrätkö?
Älä päästä irti.
- Onko tyttö sylissä? - On.
Flora!
Saatoin tuntea, kuinka talo -
heräsi henkiin ympärillämme.
Flora!
Paska!
Matt!
Flora!
Katso minuun. Oletko kunnossa? Sattuuko?
Tulkaa.
Tulkaa nyt.
Oli kuin meitä olisi johdatettu. En tajunnut ensin.
Elias kertoi, että Teurastajan uhrit pelkäsivät tätä.
Myöhemmin tajusin, että hän käytti pelkoa saadakseen tahtonsa läpi.
He saartoivat meidät.
- Anastajat! - Kuin eläimet helpon saaliin kimpussa.
Mitä nyt?
Olemme ansassa.
Ehkä voin olla avuksi.
Ei, ei. Väkivaltaa ei tarvita.
En halua vahingoittaa. Haluan pelastaa teidät.
Jos annatte,
voit auttaa teitä pakenemaan.
Kyllä, kyllä.
Juuri noin, sisään vaan.
Hän kertoi nimensä. Edward Philippe Mott.
Ja että oli alkuperäinen omistaja.
Vaikka se herätti monia kysymyksiä,
emme ehtineet kysellä.
- Minne viet meidät? - Turvaan.
Minne nämä tunnelit vievät? Luulin maalaisten rakentaneen ne.
Minä rakensin ne.
Mutta ethän sinä ole elossa.
En. Teurastaja tappoi minut.
Estän häntä tappamasta teidätkin. En enempää, en vähempää.
Siksikö ilmestyit?
Pelastamaan meidät?
En.
Olette kiroukseni. Tuhoni.
Emme uhkaa sinua.
En ole enää mitään. Kaikki arvokas muuttui tomuksi.
Jäljellä on enää yksi.
Yksinäisyyteni.
En voi enää ottaa kolmea henkeä tunnolleni.
Kävelimme varmaan pari kilometriä kosteassa ja pimeässä.
Seinät näyttivät liikkuvan, niin paljon hyönteisiä niillä oli.
Haisi haudalta.
Minun on kylmä.
Parempi sekin kuin Teurastajan liekkien kuumuus.
Pääseekö täältä tielle?
Siellä, minne menen, ei ole teitä.
Jos emme mene tielle, mihin hittoon olemme menossa?
Emme voi vain harhailla metsässä. Olisimme helppo saalis.
Tämän pidemmälle en halua teitä viedä.
Elävät pitävät kiinni elämästä,
mutta on aliarvostettua -
saada kuolla rauhassa.
Tulkaa, mennään.
Osa eläimistä pelkää valoa.
Niiden vaisto pitää ne pimeässä,
koska pimeys tuo suojaa saalistajilta.
Meidän olisi pitänyt tietää, että metsässä -
olisimme pelkkä saalis.
Näen valoa.
Sikoja.
Emme tajunneet pimeässä, missä olimme.
Se oli sama talo,
jossa metsäläiset olivat juottaneet possuja.
Emme olleet yksin.
- Apua, auttakaa. - Ei, ei.
Kulta, älä katso. Älä katso.
Elias?
- Mitä olette tehneet hänelle? - Ymmärsit väärin.
Löysimme hänet täynnä reikiä.
Nuolet istuivat kuin neulatyynyssä.
Äiti teki taikoja ja piti hänet hengissä.
Äiti teki taikoja.
Miksi ette vienyt häntä sairaalaan?
Luotamme vain itseemme.
- Vain itseemme. - Niin.
Ei, ei.
Ei enää...
Elias?
Mitä tässä, Matt Miller.
Hei, Matt.
He ovat kaikki hulluja. Menkää pois.
Lähtekää, ennen kuin se nainen tulee.
Olen palasina.
Äiti vei jalkani.
Tappaa minut.
Tappaa!
Tiellä on varmaan kiljuva nälkä.
Toin kuivalihaa savustamosta.
Älkää syökö sitä.
Älkää satuttako häntä.
Sanakin vielä, ja hän saa vasarasta.
Ottakaa tästä.
Ei, kiitos.
Ota, lapsi. Se on hyvää.
Ei kiitos, hänellä ei ole nälkä.
Olette ylimielisiä. Ette ole meitä parempia.
Tarjoan teille ruokaa kodissani. Ei se ole myrkkyä.
Paska! Härskiintynyttä!
Pidän makeasta lihasta. Valmistin sitä tunteja.
Se on hänen vikansa. Huonoa lihaa.
- Huonoa lihaa! - Hän on pilalla.
Ei ole syytä pitää elossa.
Teidän ei olisi koskaan pitänyt ostaa sitä taloa.
Tulitte tänne suurine rahoinenne. Tarjositte enemmän kuin Ishmael.
- Saatte sen. - Voitte muuttaa jo huomenna.
Luovutamme oikeiden vaikka heti.
Emme halua asua siellä. Meillä on monta muutakin paikkaa.
Halusimme pitää sen tyhjillään Teurastajaa varten.
Hän ei pidä seurasta.
Sukuni teki hänen kanssaan sopimuksen 200 vuotta sitten.
Kunhan hän saa pyhittää maan -
tuoreella verellä joka vuosi, hän jättää meidät rauhaan.
Niinä vuosina kun possut ovat laihoja, autamme uhrissa.
Vastalahjaksi meitä ei häiritä.
Hamppu kasvaa pitkäksi Carolinan maaperällä.
Miksi kerrotte meille tämän?
Miksi ei? Ette kerro koskaan kenellekään.
Emme niin.
Vannon sen.
Ette sano pihaustakaan.
Pihaustakaan.
En unohda sitä, että kutsutte poliisit ja he veivät lapsemme.
Lapseni!
Saamme pojat takaisin, lupaan sen.
Mutta päästäkää meidät menemään.
Palamme Kaliforniaan, eikä kukaan kuule meistä enää.
Eivät kuule, makea liha.
Polkit ovat aina olleet sanansa mittaisia.
Meillä on sopimus Teurastajan kanssa. Hän vie teidät takaisin.
Vaikka halusin kiihkeästi pois heidän luotaan,
oli vielä yksi pahempi paikka.
Meidän talomme.
Shelby soitti poliisit -
ja kertoi, että minulla oli jotain tekemistä mieheni kuoleman kanssa.
Siksi minua kuulusteltiin aina uudestaan ja uudestaan.
Itsekin poliisina tiesin, mihin he pyrkivät.
Heillä oli 48 tuntia aikaa.
Olisin voinut käyttää senkin ajan Floran etsimiseen.
Käydään tämä läpi vielä kerran.
Kälynne kertoi, että poistuitte suunnilleen 23.15.
Eli 15 minuuttia ex-miehenne jälkeen.
Tulitte takaisin neljä tuntia myöhemmin. Mitä teitte sen ajan?
Kuinka monta kertaa minun pitää toistaa tämä sama tarina?
Veitte tyttärenne koulusta ilman lupaa.
Tiesitte miehenne syyttävän teitä lapsikaappaksesta.
Siksikö tapoitte hänet?
Nämä ovat faktoja, Lee.
Läksin ulos etsimään tytärtäni,
ja sitä meidän molempien pitäisi nytkin tehdä.
Älä viitsi. Mieti, mistä Mason löytyi.
Et kai luule minun pystyvän -
nostamaan aikuisen miehen sellaiseen?
Yksin et pystykään.
Minulla ei ole asiassa mitään osuutta.
Joko nostat syytteen tai annat minun mennä.
He yrittivät koko ajan -
saada minut ansaan.
Mutta puhuin totta.
Mark Twain on sanonut:
"Kun puhut totta, ei tarvitse muistaa mitään".
Kun avasin puhelimeni, Mattilta oli ainakin 20 viestiä.
En saanut niistä silloin tolkkua.
Ne olivat kaikki outoja.
Vain yhdellä viestillä oli merkitystä.
Lapseni oli turvassa.
Aina, kun auto heilahti, luulin aseen laukeavan.
Tarvitsin vaihn yhden hetken.
Turpa kiinni, idiootti!
Cain!
Tiesin, että nyt oli toimittava.
Tulehan, tyttö. Tule, Flora.
Jos Teurastaja saisi meidän käsiimme, kuolisimme.
Mennään!
Metsässä olisi vielä mahdollisuuksia,
muuten meidät teurastettaisiin.
Alas. Alas!
Lee Harris Hylkää puhelu.
Mitä ikinä se olikin, se oli pahaa.
Matt ei hylkäisi puheluani. Varsinkaan, kun Flora oli hänellä.
Konstaapeli!
Tarvitsen kyydin.
Vie tyttö autoon. Tämä ei sovi lapsen silmille.
Ei!
Luulet itseäsi sankariksi, vai mitä?
Tosi rohkeaksi. Mutta tulit minun mailleni, veit minun lapseni.
Tapoit poikani!
Jos hän ei tarvitsisi sinua,
iskisin kallosi halki!
Ja arvaa mitä?
Enää et karkaa!
Ei, älkää satuttako häntä!
Pyydän! Rukoilen!
Tee, mitä tahdot. En karkaa enää.
Et todellakaa
Shelby.
Tunsin oloni niin avuttomaksi.
En muista sen jälkeen paljoakaan.
Voi luoja!
Matt.
Katso minuun.
Hänet on pelastettava.
Flora on pelastettava.
On pakko...
Lupaa se.
Että pelastat hänet.
Luovitin. Enää ei ollut pakotietä.
Yritin vain imeä itseeni joka sekunnin,
joka minulla oli, koska tiesin,
että auton pysähtyessä -
se kaikki olisi ohi.
Halusin vielä elämältä -
monia asioita.
Tulla äidiksi.
Vanheta Mattin kanssa.
Avata oman jooga-studion.
Olin aina luullut,
että aikaa on loputtomasti.
Nyt aikamme oli lopussa.
Olet menettänyt poikasi tänään.
Äiti kärsii, kun lapsi syntyy,
mutta se tuska kalpenee -
lapsen kuoleman tuskan rinnalla.
Takaisin autoon, pojat.
Ei! Ei!
Ei!
Lupasit, että hän olisi viimeinen.
Nyt hän on ensimmäinen.
Flora!
Se oli -
epäinhimillistä.
Hän oli vasta pieni tyttö.
He olivat hirviöitä.
Soita apua.
Odota. Ei, odota!
Paska!
Tämä maa kuuluu minun siirtokunnalleni.
Pyhitämme oikeutemme verellä!
Ei!
Se oli hänen omiaan.
En ymmärrä, miksi hän teki niin, mutta hän pysäytti naisen.
En katso enää vierestä, kun viatonta verta vuodatetaan!
Mene, pakene nyt!
En voi liikkua.
Sisään!
Flora!
Mene!
Lee, mene!
Se oli ihme.
Kaiken kokemamme jälkeen -
en vieläkään osaa selittää puoliakaan siitä, mitä näimme.
Jäimme henkiin.
Ne kuukaudet olivat -
kamalaa painajaista.
Kun suljen silmäni, näen vieläkin sen -
tulen.
Kuulen Eliaksen huudon.
Se hullu perhe.
Olen kiitollinen,
ettei minun enää tarvitse nähdä sitä kamalaa paikkaa.
Meillä oli vähän käteistä motellihuoneeseen ja noutoruokaan.
Okei.
Kaikki hyvin. Käydään pesulla.
Asuimme halvimmassa mahdollisessa paikassa, kunnes sisareni sai -
sähkötettyä rahaa lentolippuihin.
Los Angelesissa ei odottaisi kotia,
mutta sinä yönä -
me olimme maailman rikkain perhe.
Minä olen seuraava.
Oletko varma, kun on tuo kipsikin?
Haisen aivan kamalalle.
- Yritäpäs estää. - Kaikki hyvin, kulta.
Me olemme kunnossa.
Flora?
Säästitkö palan Matt-enolle?
En tainnut, oli kamala nälkä.
Näen vieläkin sitä samaa unta.
Olen kokeillut joogaa, meditaatiota, jopa hypnoosia.
Pakenimme henkemme edestä sinä yönä,
enkä ole päässyt siitä kokonaan yli.
En ehkä koskaan pääse.
Käännös: Kirsi Tuittu